Katedra bohemistiky
Posudek na magisterskou diplomovou práci 

Autor: Lenka Zemanová

Studijní obor: Česká filologie – Mediální studia

Název práce (česky/anglicky): Idea československé demokracie ve vybraných dílech české meziválečné literatury / Idea of Czechoslovak Democracy in Selected Czech Inter-War Writings

Vedoucí práce: doc. Mgr. Erik Gilk, Ph.D.

Hodnotící kritéria	Hodnocení	
		 1,0–4	
Soulad názvu práce s obsahem, schopnost formulovat cíl a závěry/výsledky práce	2,0	
Teoretická podkladová koncepce, metodologie, terminologie	2,7	
Schopnost analýzy excerpovaného materiálu/předmětu výzkumu a následné syntézy	2,3	
Interpretace a argumentace	2,3	
Sekundární literatura, tvůrčí aplikace, schopnost kritického komentáře	2,7	
Struktura práce, výstavba textu, adekvátnost použitých stylistických prostředků, dodržení ortografické a gramatické normy	2,7	
Bibliografický a poznámkový aparát, jednotný způsob citací	2,3	
Výsledný průměr	2,43	

Pozn.: Pro hodnocení se používá tzv. jemná známková stupnice, tedy: 1,0 – 1,3 – 1,7 – 2,0 – 2,3 – 2,7 – 3,0 – 3,3 – 4.

Hodnocení písemné verze práce – návrh klasifikačního stupně:

D

Náměty pro obhajobu:

1. Jak rozumíte pojmu ideologie? Ve své práci jej často používáte velmi frekventovaně, podle mého názoru v různých významech. 

2. Skutečně se domníváte, že by se Vaše práce neobešla bez poměrně rozsáhlých pasáží věnovaných historickému kontextu, a to zdaleka nejen v úvodní kapitole? Podle mne je konstatování, že musíte objasnit „některé události, bez jejichž znalosti není možné práci zcela správně pochopit“ (s. 7), značně diskutabilní.

3. Jste si vědoma toho, že ve své práci používáte vedle sebe autorský plurál i singulár?

4. Myslíte, že je vhodné uvádět jako první poznámku na nové straně „Tamtéž“? Neztrácejí pak poznámky pod čarou svoji praktickou funkci? 

Další poznámky k práci, kritické připomínky:
Lenka Zemanová zaměřila svoji diplomovou práci na pozoruhodný fenomén, totiž jakým způsobem a za použití jakých uměleckých postupů se v literárních textech meziválečné provenience projevuje idea demokratických ideálů masarykovského Československa. Vybrala si přitom příznačně představitele tzv. demokratického proudu (Bratři Čapkové, E. Bass, F. Langer, K. Poláček), k nimž přiřadila zcela neznámého autora Antonína Knížka. Důvod jeho zařazení je zřejmý: Knížek je autorem ideově zcela průhledné a prvoplánové Pohádky o paní Masarykové a navíc o jeho osobnosti má autorka největší povědomí, o čemž svědčí i její obeznámenost s jeho literární pozůstalostí.
Nejproblematičtějším aspektem práce, již se autorka snaží za každou cenu obhájit, je disparátnost ve výběru textů. Zařazení Klapzubovy jedenáctky a textu Jak pejsek s kočičkou slavili 28. říjen od Josefa Čapka je zcela oprávněné. Knížkova próza sem rovněž bezpochyby patří, avšak v jeho případě se jedná o diskrepanci autorských osobností, nikoliv jejich textů. Langerova divadelní hra Jízdní hlídka z roku 1935 představuje dramatikův návrat k legionářské tematice. Autorka sice po právu označuje legionáře za podstatný element při vzniku Československa, avšak zaměňovat legionáře s ideou demokracie není zcela korektní. Konstatování, že drama „tematizuje boj mezi nadšeným demokratismem a revolučním bolševismem“ (s. 48), poněkud zavání účelovou nadinterpretací. To je ještě patrnější v případě Poláčkova románu Michelup a motocykl, který autorka vybrala jako „jistý kontrast“ k předchozím analyzovaným textům. Zajímalo by mne, jakou myšlenkovou operací autorka dospěla k tomuto tvrzení: „Postavou maloměšťáka Michelupa, kterého se prozaik snažil zobrazit z více úhlů pohledu, dokázal, že změnou státního zřízení se v žádném případě nemění charakter jeho obyvatel.“ (s. 40) Poláčkův text pro takový výklad neposkytuje nejmenší oporu. Ještě diskutabilněji se pak uvádí na s. 57: „Poláček jasně demonstruje, že vznikem samostatného Československa se i člověku malému, jak je v díle často označován, otevírají nejrůznější cesty životního naplnění.“ To by snad šlo prohlásit o nějakém jiném textu, ale nikoliv o románu Karla Poláčka, v jehož celé tvorbě bychom něco takového hledali marně. Obávám se, že podobně svévolnou interpretací bychom do korpusu textů tematizujících ideu meziválečného Československa mohli zařadit v podstatě jakékoliv dílo. To můžeme prohlásit i o sloupcích Karla Čapka v souboru V zajetí slov: kritika slov a úsloví vydaném dlouho po autorově smrti (1969). Odhlédneme-li od úhybného manévru, kdy se najednou namísto beletrie ocitáme v oblasti publicistiky, je pro mne zcela nepochopitelné, proč autorka do této pasáže zařadila Čapkovu odpověď na známou anketu Proč nejsem komunistou, která nemá s jmenovaným souborem nic společného. Vždyť odmítá-li Čapek komunismus ve jménu humanity a patetické víry v jedince, ještě to automaticky neznamená obhajobu demokracie…
Je škoda, že autorce se nepodařilo podat výběrem textů i jejich analýzou přesvědčivější obraz apoteózy demokratického systému prvorepublikového Československa v určitém segmentu meziválečné literatury.           

Datum a podpis vedoucího práce:

11. května 2015

Hodnocení průběhu obhajoby (prezentace, odpovědi na otázky a připomínky z posudků, diskuse v plénu) – návrh klasifikačního stupně:

Výsledné hodnocení – klasifikační stupeň:

Datum a podpis vedoucího komise pro obhajoby MDP: