POSUDEK BAKALÁŘSKÉ DIPLOMOVÉ PRÁCE

Autorka: 	Eliška Mühldorfová
Název: 	Morfologická adaptace přejatých antroponym se zakončením na [a], [á].

	Práce vznikla v rámci projektu ESF „Bohemistika: obor pro třetí tisíciletí“ a z toho do jisté míry vyplývá i téma a způsob zkoumání. Autorka splnila svůj diplomový úkol, prokázala schopnost vyhledat a analyzovat jazykový materiál a pracovat s literaturou k tématu. Sledování tvarosloví přejatých antroponym na základě korpusu je adekvátní téma bakalářské práce, výzkum by ovšem měl postoupit od popisu a hodnocení správnosti dále k postřehnutí a vystižení tendencí v dané vrstvě jazyka.
	Ke zpracování mám několik připomínek a výhrad.
	1. Úvodní partie o povaze a skloňování vlastních jmen by mohly být podstatně stručnější, mohly by být formulovány samostatněji a se zřetelnějším ohledem na výzkumnou část práce. Text v těchto pasážích je většinou pouze parafrází onomastických příruček a akademické mluvnice.
	2. Ve výzkumné části autorka v podstatě u všech jmen dospívá k závěru, že skloňování je většinou ve shodě s kodifikací, ale množství chyb obsahuje pravopisná stránka. Domnívám se, že takový výsledek se dal očekávat, protože jména byla čerpána z publicistických textů, které přece jenom v zásadě procházejí jazykovou úpravou, korekturami apod. Odchylky v zápisu jmen jsou naopak vysvětlitelné typografickými zvyklostmi. Hodnotí-li autorka nahrazování např. polských nebo francouzských grafémů českými jako „naprosté ignorování“ a „podstatnou chybu“ (s. 46), je třeba připomenout ustanovení Pravidel českého pravopisu (1993, s. 33): „Tam, kde by užití písmen v české abecedě neobvyklých činilo technické (typografické) nesnáze, nahrazují se písmeny s nejbližší zvukovou platností, někdy také příslušnými písmeny bez rozlišovacího znaménka.“
	3. V práci je nápadné množství překlepů, pravopisných a jazykových chyb i stylistických nedostatků; většinu jsem vyznačil ve výtisku. Příklad nedokonalé formulace: „Existence dvojí podoby příjmení se nejspíš bude vyskytovat u známějších osobností, u nichž se vžila spíše nepřechýlená podoba jejich příjmení a podoba jména zakončená sufixem –ov(á) se tímpádem nabízí jako možná varianta. Kdežto pouze přechýlená příjmení se budou objevovat u méně známých žen, jejichž jméno se pojí většinou s nějakou sportovní událostí a dalšími podobnými akcemi.“ (s. 22) Diskutabilní jsou některá tvrzení o vlastních jménech jako takových, např. „Vlastní jméno nelze přenášet z jedince na jedince“ (s. 9), dále charakteristika toponym na s. 11, kde scházejí hydronyma a oronyma jako jedny z nejčastějších typů, aj.

	Práce Elišky Mühldorfové by vyžadovala důkladnější revizi obsahovou i formální, přesto ji doporučuji k obhajobě.

Olomouc 19. 5. 2010                                            	doc. PhDr. Karel Komárek, Ph.D.,
	oponent.