Posudek oponenta diplomové práce
Diplomantka: Veronika Žlebková 
Téma diplomové práce: „Význam kontrasignace na výkon pravomocí prezidenta“
Oponent diplomové práce: JUDr. Michal Bartoň, Ph.D.

Autorka si ke své práci zvolila téma týkající se institutu kontrasignace rozhodnutí prezidenta republiky. Sám název práce je však poněkud zvláštní, neboť má smysl psát buď o významu kontrasignace „pro“ výkon pravomocí prezidenta, nebo o vlivu kontrasignace „na“ výkon pravomocí, ale spojení „význam na výkon“ nedává smysl.
Z hlediska systematiky se autorka nejprve zaměřuje na obecné vymezení pozice prezidenta v rámci výkonné moci, resp. státní moci obecně, následně se potom soustředí již na institut kontrasignace, a to jednak z hlediska historického vývoje tohoto institutu (pouze však v kontextu československé ústavnosti), jednak z hlediska současné ústavní úpravy v ČR. Dále se autorka podrobněji zabývá výkonem některých pravomocí podléhajících kontrasignaci. 
Systematika práce je pro účely zkoumání institutu kontrasignace v zásadě vhodná, resp. možná, i když např. systematika kap. 4 není úplně šťastná, neboť pod „domácí politiku“ by šlo bezesporu zařadit vše z kap. 4.3. a 4.4., stejně tak pod jmenovací pravomoci dle 4.4. spadá též jmenování generálů dle 4.3. Metoda zpracování práce je z velké části popisná, čemuž odpovídá i zmíněná systematika práce.  Některé úvodní pasáže však od tématu kontrasignace odbíhají až příliš (není např. není zřejmé, jak s tématem souvisí zmínky o přímé demokracii, principu většiny atd. zmíněné na konci s. 10).
Z hlediska formální stránky má autorka místy bohužel problémy s českým jazykem, zejm. skloňováním, správnými větnými vazbami a gramatikou. Není tak vždy zřejmé, co má být vlastně určitou větou sděleno, byť to lze z kontextu dovodit. Práci by bezesporu slušela ještě jedna velmi důsledná jazyková a stylistická korektura textu. Zmiňuji pouze chyby v úvodu, závěru a shrnutí:  hned první věta úvodu uvádí: „Ústava označuje prezidenta jako hlavu státu. Představuje hlavního reprezentanta…“ – kdo ho představuje? Ústava? Nebo se již mluví o prezidentovi? (s. 8), „z hlediska pohledu“ (s. 8), „se opírám o výklad …. ,jakožto základního východiska“  (s. 8), „se hodlám zabývat vymezení …, resp. její uplatňování…“ (s. 8), „i prezident se podílí na jejím výkonu, i když má zcela odlišné postavení od vlády, jakožto vrcholným orgánem moci výkonné“ (s. 60), „prezidentský akt nebo samotná kontrasignace budou vzbuzovat pochybnosti své právnosti“ (s. 60), „vláda nepřipojí svůj podpis“ (s. 60) – vláda? , „vláda má …nástroj kontroly za úkony prezidenta“ (s. 60),  „pravomoci, pro jejichž platnost.. “ - můžeme u pravomoci hovořit o platnosti? (s. 67), „orgány spolupracovali …, byli …“ (s. 67),  „dochází k konfliktů, které byly předmětem řízení soudních řízení“ (s. 67), „vláda odpovídá PS, která ji může vyslovit i nedůvěru, čímž by musela … podat demisi“ (s. 67).
Mnoho vět v práci působí spíše jako hesla či určité pracovní poznámky, ze kterých má být teprve odborný text vytvořen (často chybí vazba podmět-přísudek). Např. věty typu: „Kontrasignace neboli spolupodpis.“ (s. 27) či „Už tradiční právo hlav států“ (s. 46). 
Místy jsou uváděna velká písmena tam, kde nepatří např. „Velezrada“,  „moc Výkonná“, „Dolní komora“, jindy je např. zmiňována „Ústava“ i „ústava“, aniž by bylo zřejmé, zda jde o záměr či pouze nedbalost při psaní. 
Ačkoli závěrečné seznamy pramenů nejsou z hlediska posouzení kvality DP klíčové, nelze si nevšimnou značného množství chyb v tomto seznamu. 
Pokud jde o práci s prameny, lze ocenit, že autorka shromáždila klíčové relevantní prameny problematice postavení prezidenta či přímo kontrasignaci, na prameny se snaží korektně odkazovat, místy je však způsob práce s prameny poměrně svérázný (např. na s. 12-13 autorka cituje část textu V. Zoubka, ovšem dovnitř této citace vkládá dvě vlastní poznámky č. 4 a 5 vysvětlující pojem parlamentní republiky). Stejně tak uvádění příkladů z ústav cizích států v rámci určité komparace je chvályhodné, ovšem je nutno vždy uvést zdroj, odkud autorka text ústavy čerpá (už jen proto, že např. překlady se mohou mírně lišit). Stejně způsob citace těchto pramenů zvolený autorkou  v závěrečném seznamu nijak čtenáři nenapoví, kde daný pramen hledat, resp. odkud autorka znění uvedených ústav čerpala.. 

Dotazy k obhajobě:
-	Zrušil opravdu Ústavní soud § 106 zákona o soudech a soudcích nálezem II. ÚS 53/06?  (již ze spisové značky je zřejmé, že jde o senátní nikoli plenární nález).
-	Byla dosavadní praxe při sporu o jmenování místopředsedy Nejvyššího soudu ČR (viz str. 15) klíčovým argumentem Ústavního soudu, nebo v tomto případě hrály roli i argumenty jiné? 
-	Na s. 18 autorka uvádí že „Hlava státu je … neodpovědná i politicky (naopak by se dalo hovořit o určité morální odpovědnosti a samozřejmě o občanskoprávní)“. Zde by bylo namístě vysvětlit, co autorka míní občanskoprávní odpovědností hlavy státu.
-	Měla by se současná ústavní úprava institutu kontrasignace nějak měnit? 

Závěr:
Práci i přes výše uvedené výhrady doporučuji k ústní obhajobě a navrhuji hodnocení D.  

V Olomouci dne 20. 11. 2011			

								JUDr. Michal Bartoň, Ph.D.