Oponentský posudek disertační práce:

Název práce: Léčba v centru Takiwasi a její vliv na proces formování vztahu k sobě	
	
Autorka:		PhDr. Veronika Kavenská
Rok: 			2012

Školící pracoviště: 	Katedra psychologie FF UP v Olomouci 	
Školitel:		Doc. PhDr. Vladimír Řehan
Počet stran:		232	
Počet příloh:		10
Oponent:		Mgr. Miroslav Charvát, Ph.D., Katedra psychologie FF UP v Olomouci

Formální stránka práce:

Předložená disertační práce po formální stránce odpovídá požadavkům, které jsou na tento typ prací kladeny:
-	Obsahuje všechny předepsané části včetně prohlášení, povinných příloh a elektronické verze na CD apod. 
-	Má jednotný formát a úpravu (obsahuje pouze nepatrné množství chyb a drobných nedokonalostí: např. formát tabulek na str. 160 či absenci odskoku resp. mezery mezi odstavci textu). Oceňuji zařazení barevných obrázků (např. str. 19 či 56), celkově to práci dodává etnografický charakter.
-	Všechny použité zdroje jsou řádně a dle norem APA citovány (drobné chyby se najdou, ale jen výjimečně, např. přímá citace Horáka, 2010 bez uvedení strany na str. 67)
-	Práce má celkem 232 stran. Z toho čistě teoretické části je věnováno 95 stran, a čistě praktické části (bez seznamu literatury a souhrnu) zbylých 109 stran, což je vyvážený poměr. Vzhledem k hustotě textu bych ale poznamenal, že rozsah práce je na horní hranici doporučeného limitu.
-	Práce byla zkontrolována systémem pro odhalování plagiátů a nebyly u ní nalezeny žádné známky plagiátorství.

Obsahová stránka práce:
Teoretická část:
Celkem je v práci čerpáno ze 141 zdrojů, které jsou relevantní vzhledem ke zkoumané problematice a ve velké většině jsou aktuálního data. Nalezneme zde časopisecké články, příspěvky ze sborníků i monografické zdroje, to vše ve třech jazycích: češtině, angličtině a španělštině. Tyto zdroje autorka velmi srozumitelným a čtivým stylem zformovala do celkem 5 teoretických kapitol. 
V první se věnuje zejména vymezení tradiční medicíny a šamanismu, upozorňuje též na rizika falešného „turistického“ šamanismu. Zařazení této kapitoly je pochopitelné, neboť jde o paradigma v psychologii spíše okrajové. 
Druhá kapitola se věnuje rostlině Ayahuasca, která by měla být klíčovou v léčbě závislostí v centru Takiwasi. Autorka neopomněla věnovat se podrobně i složení a biochemickému působení této „drogy“. Nesouhlasím zcela s tvrzením na straně 21, že je pro výzkum limitující, pokud výzkumník nemá s danou rostlinou osobní zkušenost, v mnoha ohledech to může být i metodologická výhoda. Stejně tak tvrzení některých autorů, že fenomény objevující se při léčbě touto rostlinou se nedaří vysvětlit pouze vědeckými argumenty, problematiku zbytečně posouvá do transpersonální oblasti. Také jsem postrádal výzkumy, které by popisovali alespoň nějaké negativní efekty popřípadě částečnou neúčinnost, existují nějaké takové doklady? Nicméně celá kapitola čerpá z řady výzkumů a je vynikající ukázkou práce s odbornými texty.
Třetí kapitola už dle mého názoru kromě teoretického přehledu obsahuje už mnoho i z vlastní výzkumné práce (zejména pozorování) autorky na místě. Jde o detailní a v české adiktologii poměrně unikátní popis principů komunitní léčby ve spojení s tradiční léčbou curanderos. Jde o bio-psycho-socio-spirituální model léčby, který se skutečně snaží naplnit všechny tyto čtyři složky. Je unikátní i v tom, že je v některých ohledech v podstatě neabstinenční, užívají se rituálně i různé rostlinné drogy, i když i tady se nabízí paralela (i u nás se v komunitách například smí kouřit tabák). Zajímavý je i fakt, že terapeut prožívá některá sezení pod vlivem rostlin společně s klientem, terapeutický vztah je tedy velmi blízký. Někdy je obtížné odlišit, co je ještě v psychické a co už ve spirituální rovině, například prožitek smrti už bych osobně viděl spíše v rovině spirituální (str. 65). Momentů, které čtenáře zaujmou, je celá řada, přesto se nejedná o cestopis či volné vyprávění, stále jsme ve vědecké literatuře, která je ovšem poutavě podávána. Místy bych uvítal vyvážení celkově velmi pozitivních referencí i kritičtějšími pohledy. Celá tato část je poměrně rozsáhlá a některé informace se pak i v průběhu dalších kapitol opakují (př. společné sezení s terapeuty, zákaz vepřového a chili, či nutnost sexuální abstinence atp.). Použití prostorových grafů není vhodné (str. 72-73 atp.) a sloupcový graf na straně 74 bych nahradil spíše krabicovým typem.  Pro metodologii celé práce je důležitá i informace, že celých 47% klientů léčbu dobrovolně opustí, 19% uteče a 9% je vyloučeno. 
Kapitola 4. mi v kontextu těch předchozích přijde poměrně zbytečná. V jistém smyslu chápu její zařazení, ale nic nového neříká. Kapitola 5. pak přináší problematiku vztahu k sobě na příliš obecné úrovni. Spíše bych uvítal jakési propojení a prezentaci výzkumných zjištění na téma Vztah k sobě u drogově závislých. Něco více ve stylu podkapitolky 5.3.1.

Praktická část: 
Autorka začíná praktickou část popisem změny výzkumného designu, což není úplně taktické, nicméně to dokládá její upřímnost, smysl pro detail a vysokou míru výzkumnické sebereflexe. Cíle práce jsou tři, jsou společné všem třem definovaným substudiím a ve zkratce se věnují vývoji vztahu klienta k sobě samému ve specifické komunitní léčbě spojené s užíváním rostlin.

Z metodologického hlediska je velmi složité oddělit vliv rostlin od celku, od života na pokraji pralesa, od rituálů, od intenzivních terapeutických vtahů atd. Z tohoto důvodu a i z hlediska času, který autorka mohla v dané komunitě strávit (10 měsíců), se mi pokus zachytit tento proces pomocí testování hypotéz popsaný v první substudii jeví od počátku jako nereálný (nejde jen o nízké počty klientů) a volil bych spíše přístup kvalitativní, popřípadě deskriptivní statistiku. Tabulka na straně 110 tzv. „sčítá hrušky s jablky“. Překvapilo mě, že soubor 1 je poměrně vysoce vzdělaný. Sloupcový graf na str. 115 bych nahradil vyznačením průměrů s jejich intervaly spolehlivosti. Studie 1 celkově přináší nejméně přesvědčivé výsledky.
Oproti tomu studie 2 je výbornou ukázkou kvalitativní práce. Pomocí velmi inspirativního propojení kvantitativní a kvalitativní obsahové analýzy dokumentů - záznamů práce s 84 pacienty dochází autorka k řadě pozoruhodných zjištění, které umě dokládá pomocí schémat doprovázených přehledem vysledovaných kódů a kategorií. V souladu s cíli studie sleduje vývoj jednotlivých složek sebepoznání v jednotlivých fázích léčby. Vše je doplněno srozumitelnými interpretacemi a tvoří jakési základní stavební kameny výsledné teorie. Strany 137 až 157 považuji za ukázku vynikajícího zvládnutí analytické práce s daty kvalitativního charakteru, a když uvážím, že vše bylo zkomplikováno faktem, že šlo o rozbor textů španělských, pak smekám. 
Ve studii 3 poté autorka pomocí 5 extenzivních případových studií postavených na rozhovorech ověřuje svá zjištění ze studie 2. Aplikuje jednotlivé případy na teoretický model, který vytvořila. Tento proces přehledně shrnují tabulky na straně 184 až 186. V samotném textu je pouze jedna kompletní kazuistika (což je dobře), ostatní jsou v rozsáhlé příloze práce. 
Oceňuji rozdělení diskuze a průběžných souhrnů na konci každé ze studií, přispívá to k přehlednosti. Stejnou funkci plní i Souhrn, kde jsou podstatná zjištění v kondenzované podobě ještě zopakována. 

Celkové hodnocení práce:
Celkově se v předložené disertaci jedná o velmi zajímavý a poctivý výzkum, za který je znát obrovský objem odvedené práce. Autorka prokázala, že je schopná samostatně vést vlastní výzkum do úspěšného konce včetně publikace. Oceňuji zejména schopnost autorky plasticky zachytit proces práce s daty, ale i dotažení celého projektu do podoby kompaktní teorie, která je v datech skutečna zakotvena. Disertace mohla být sice trochu úspornější ve svém rozsahu, nicméně ji vidím jako velmi inspirující a pro psychologii závislostí přínosné, a to jak po stránce formy i tak obsahu, vidím zejména studie 2 a 3. Doporučuji její přijetí k obhajobě. 

Okruhy otázek do diskuze:

1) Jaké faktoru podle autorky mohou vést k prohloubení vztahu k sobě a celkovému zintenzivnění léčby drogově závislých zejména ve spirituálním rozměru v našich podmínkách, když tu nemáme tradici curaderos?
2) Jak se autorka dívá na oddělenou (segregovanou) léčbu mužů a žen, která může působit v našem kontextu poměrně uměle?

V Olomouci dne 28. 5. 2012 					
							Mgr. Miroslav Charvát, Ph.D.