Katedra bohemistiky
Posudek na bakalářskou diplomovou práci 

Autor: Jana Dočkalová

Studijní obor: Česká filologie se zaměřením na editorskou práci ve sdělovacích prostředcích

Název práce (česky/anglicky): Aspekty novoromantismu a poutnictví v prózách Julia Zeyera / Aspects of the neo-romantism and the pilgrimage in the Julius Zeyer´s prose

Oponent: Mgr. Jana Vrajová, Ph.D.

Hodnocení písemné verze práce – návrh klasifikačního stupně:

E

Další poznámky k práci, kritické připomínky:

Jana Dočkalová předložila k posouzení přepracovanou verzi diplomového úkolu nazvaného Aspekty novoromantismu a poutnictví v prózách Julia Zeyera. Proti původnímu názvu práce je titul poněkud pozměněn, téma poutnictví je uvedeno již zde, což v předchozí verzi nebylo. Je zřetelné, že autorka se pokusila práci přepracovat i zkorigovat po stránce ortografické. Bohužel ovšem ne všechny zásahy do textu práci prospěly – z hlediska metodologického je problematická hned úvodní kapitola práce nazvaná Novoromantismus. Autorka se v ní pokouší charakterizovat směr, vytknout stěžejní motivy, poukázat na proměnu práce s termínem novoromantismus v rámci literárněhistorického myšlení. Bohužel však právě tato kapitola ukazuje meze diplomandčiných sil. Právě pro nejednoznačnost užití termínu i pro fakt, že mnohdy texty, označované jako novoromantické, zároveň vykazují rysy modernismu, bylo pro diplomandku obtížné si utřídit pojmy. Pracuje tak bez bližší specifikace například s termínem secese (uvedeno v citaci), který automaticky přejímá ze sekundární literatury, aniž by bylo patrno, že si uvědomuje syntetičnost jeho užití v souvislosti s českou literaturou. Opakovanými formulacemi připomíná návaznost novoromantismu na romantismus skrze naprostá klišé (např. v Úvodu jej charakterizuje slovy: „  …tento umělecký směr má v sobě skryto cosi nového a cosi romantického.“ s. 4). Dále autorka přejímá tradiční označení pro rozrůzněnou literární scénu konce 19. století, pracuje tedy s termíny ruchovci a lumírovci, zároveň však z citátů z odborné literatury nechává bez komentáře znít termín parnasismus. Pro diplomandku je zřejmě neznámou informací, že právě užití tohoto termínu v českém kontextu onu polarizaci kulturní scény konce 19. století sceluje. Frapantní je snaha propojit směr s časovým obdobím, tedy vlastně pokračovat (jakkoli nevědomě) v tradici Vodičkova myšlení. Vzhledem k aktuálnímu vývoji literárněhistorické metodologie je však tato linie pouze stěží udržitelná bez jasné opory v předkládaném textovém materiálu. Autorce by, domnívám se, v jejím výzkumu pomohla znalost synopticko-pulzačního modelu literární historie. Nezabředla by tak do pokusů o definici novoromantismu, které se ukázaly nad její síly, ale mohla by se soustředit právě na jevy romantična v různých časových obdobích, které byly pro její výzkum stěžejní. 
V práci se bohužel objevuje celá řada stylizačních lapsů („Kontrast snu a reality je v próze tak zjevný, že působí až deziluzivně.“ „Novoromantismus se jako umělecký směr soustřeďuje na hlavní postavy, které…“ – oba citáty viz s. 29, „Lumírovci, jak už měli ve svém programu, přijímali vlivy ze světových literatur…“ – s. 76), vyskytují se v ní též prohřešky proti pravopisné normě. Objevují se i tvrzení zcela nesrozumitelná („Podrobně o Zeyerově exotice, která je obsažená už v novoromantismu, je uvedeno v další kapitole.“ – s. 21). O tom, jak nepromyšleně nakládá diplomandka se slovy, svědčí například i název podkapitoly Šaldův (SIC!) symbol země v novele Dům U tonoucí hvězdy (analogicky jsou též utvořeny názvy dalších podkapitol). Toto vyjádření bychom snad ještě mohli v kontextu celého textu práce pochopit jako stylistickou neobratnost, ovšem užití navýsost náboženského termínu predestinace (spjatého s kalvinistickou věroukou) ve významu determinismu je dokladem vágního nakládání s terminologií („Postavy jsou v novele již od počátku popisovány s velkou mírou predestinace něčeho tragického.“ S. 49).
Z hlediska formálního uspořádání práce není zřetelné, proč autorka považovala za nutné či potřebné umístit do příloh kapitoly Život Julia Zeyera a Tvorba Julia Zeyera a proč tato příloha je do práce zařazena až po anotaci, resumé a přehledu použité literatury.  

Práci přes vše výše napsané doporučuji práci k obhajobě s hodnocením E, výsledná známka však bude záviset na průběhu obhajoby.

Otázky k obhajobě:
1)	V závěru práce uvádíte: „Znakem, který novoromantiky odlišuje od romantiků, je exotismus. Proto jsem ho využila pro selekci děl, v jejichž kontextu jsem popsala Zeyerovu specifickou práci s novoromantickými aspekty.“ Je exotismus jediným distinktivním znakem novoromantismu? Bylo by možno určit i další?

Datum a podpis oponenta BDP:

22. 8. 2013				Mgr. Jana Vrajová, Ph.D.