Katedra bohemistiky
OPONENTSKÝ Posudek na magisterskou  diplomovou práci 

Autor: Petrskovská, Jana, Bc.

Studijní obor: Česká filologie – anglická filologie

Název práce (česky/anglicky): Konkrétnost vs. vágnost ve zpravodajství s přihlédnutím k vybraným jazykovým jevům (Concreteness vs. vagueness in the news with regard to the selected language phenomena)

Vedoucí práce: PhDr. Soňa Schneiderová, Ph.D.

Oponent práce: Mgr. Vladimír P. Polách, M.Phil., Ph.D.

Hodnotící kritéria	Hodnocení	
		 1,0–4	
Soulad názvu práce s obsahem, schopnost formulovat cíl a závěry práce	2,3	
Teoretická podkladová koncepce, metodologie, terminologie	3	
Schopnost analýzy excerpovaného materiálu/předmětu výzkumu a následné syntézy	3	
Interpretace a argumentace	2,7	
Sekundární literatura, tvůrčí aplikace, schopnost kritického komentáře	4	
Struktura práce, výstavba textu, adekvátnost použitých stylistických prostředků, dodržení ortografické a gramatické normy	1,7	
Bibliografický a poznámkový aparát, jednotný způsob citací	2,3	
Výsledný průměr	2,71	

Pozn.: Pro hodnocení se používá tzv. jemná známková stupnice, tedy: 1,0 – 1,3 – 1,7 – 2,0 – 2,3 – 2,7 – 3,0 – 3,3 – 4.

Hodnocení písemné verze práce – návrh klasifikačního stupně:

Slečna Petrskovská se v předkládané práci pustila do nelehkého úkolu analyzovat část jazykového projevu českých médií. Je to záslužný počin, protože se snaží do oblasti, ve které panuje mnoho obecných, avšak mnohdy nepodložených názorů, přinést tzv. tvrdá data, analýzu, dokladový materiál. 
Je nicméně třeba říci, že tento úkol se ukázal být velmi obtížným a je na zvážení, do jaké míry byl autorkou zvládnut, jak naznačuje i hodnocení uvedené výše. V souvislosti s poměrně kritickým pohledem na celou práci považuji za potřebné přesněji zdůvodnit klasifikační stupeň u jednotlivých položek. 

a)	Soulad názvu práce s obsahem, schopnost formulovat cíl a závěry práce
Zde je nutné konstatovat, že cíl a tedy i závěr práce se jeví jako nejasný. Co je vlastně snahou autorky? Dokázat, že ve zpravodajství (publicistice? médiích obecně?) se vyskytují prvky nejasnosti, vágnosti, ale také prvky pomáhající upřesnit konkrétnost medializovaných událostí a informací?
Nebo se autorka chtěla – jak píše v Úvodu – zaměřit na problematiku samotných termínů „konkrétnost“ a „vágnost?“ 
Nebo šlo o přímé srovnání dvou médií, jak napovídá analytická část? Zdá se, že právě toto bylo hlavním cílem práce, jak autorka sama explicitně uvádí v kapitolách 4.1.1., resp. v Závěru. 
Stojí autorka spíše na straně normativních teorií a směřuje tedy ke kritice stávající (jazykové, formální) podoby médií, nebo jen zaznamenává současný stav? Ani to přesně nevíme, ačkoliv práce se zdá vycházet z kritických pohledů na současná média. 
Cíl a tudíž metoda celé práce jsou nicméně trochu nejasné. 

b)	Teoretická podkladová koncepce, metodologie, terminologie
V oblasti teorie se autorka pravděpodobně vyčerpala v oblasti objektivity, resp. problematice informačních kvalit (což není totéž, ačkoliv to titulek kapitoly 1 naznačuje). Je to totiž jedno z mála míst, kde se slečna Petrskovská snaží porovnat několik teoretických přístupů a dobrat se vlastního uchopení termínu „objektivita“. Nedaří se to úplně ideálně, samotná kapitola je vlastně postupným řetězením jednotlivých možností a teorií, přesto je to chvalitebný pokus. Další kapitoly jsou totiž v oblasti vlastního metodologického podkladu, nezbytného pro jakoukoliv vědeckou práci, víceméně nepoužitelné. 
V kapitole 2 (2.1) se při výkladu klíčového termínu „konkrétnost“ autorka zamotává do slov konkrétnost, jasnost, přesnost, aby následně jako ideální příklad uvedla vyjádření „na 3 700 Romů“, resp. „o téměř třetinu“, což rozhodně konkrétní údaje nejsou. 
Následně se v rámci stejné kapitoly – po právu, ale ne zcela logicky – dostáváme k využívání odborných termínů, zkratek a neologismů, aniž by bylo zřejmé, jak jsou hodnoceny z hlediska konkrétnosti (nejspíše je na ně nahlíženo kriticky, navazuje-li autorka na citovanou pasáž B. Osvaldové, jejíž autorkou, jak uvidíme níže, ovšem Osvaldová není). Dostáváme se syntaxi a následně stylistické kondenzaci, abychom zakončili popisem jakýchsi „stručných zpráv“ (s. 18), které ovšem mohou být až 50 slov dlouhé, tudíž nesrozumitelné. Zda jsou pak konkrétní, či nikoliv, zda je autorka kritizuje nebo vyhledává, to je ponecháno čtenáři. 
Podobně chaoticky působí i kapitoly následující, ve kterých je ovšem až příznačná absence snahy proniknout dále do odborné terminologie i literatury. Některé pasáže jsou vystavěny na jediném článku (2.2) nebo na Encyklopedickém slovníku češtiny (passim); ke konci teoretické části se ke slovu čím dál častěji dostává „Mluvnice češtiny 3“.
Na modalitu autorka téměř rezignovala s tím, že je to „kategorie zahrnující složitý komplex otázek, které jsou různě chápány a interpretovány“ (s. 32). Jak různě, nevíme.
Některé pasáže na druhou stranu naznačují, že je autorka převzala ze sekundární literatury, možná však bez kritického náhledu: např. vágnost je popsána jako podstatná, hrající dynamizující roli, představující „jen jinou podobu toho, jak věci jdou ve své přirozenosti“ (s. 22). Které věci a kam jdou, oponent netuší. 

Shrneme-li oblast metodologie, pak je nutné říci asi následující. Pokud je možné u studentů bohemistů očekávat slabší metodologické pozadí v oblasti teorie komunikace, žurnalistiky (televizní vysílání nicméně opravdu není mluvené médium, s. 6) nebo filozofie, pak by k němu nemělo docházet v kapitolách zabývajících se jazykem. Už vůbec ne pak v tak popsaných a známých záležitostech, jako je otázka automatizovaných vs. aktualizovaných publicistických výrazů, kde je autorka v hodnocení zcela ambivalentní. 
Proč je termín „očitý svědek“ spjat s dobou (s. 24), nevíme, jde ovšem o drobnost. Horší to však je, když je na jedné straně (s. 25) frazém charakterizován svou vágností v závislosti na daném kontextu, na straně další ovšem vyzdvižen jako výrazně ekonomický, s komplexním významem a funkcí. Je tedy autorka pro využívání frazémů, nebo proti? Tato nejasnost je ovšem spojena prvkem kritizovaným výše, tedy s nejasnými cíli a záměry autorky. 
Na druhou stranu je nutné přiznat, že popis všech možnosti jazykových projevů v oblasti objektivity, vágnosti a konkrétnosti asi nebylo možné zvládnout v jedné diplomové práci.

c)	Schopnost analýzy excerpovaného materiálu/předmětu výzkumu a následné syntézy
d)	Interpretace a argumentace
K metodologii analytické práce dále patří přesné stanovení zkoumaného vzorku a kritérií pro jejich popsání; obojí zde postrádám zcela. Použit je tzv. „reprezentativní vzorek příkladů“ (s. 35; možná měla autorka na mysli „ilustrativní vzorek“?), což je ovšem překážkou jakémukoliv závěru. Z tohoto důvodu je těžké hodnotit způsob analýzy a je samozřejmě nemožné mluvit o syntéze s výjimkou: ano, tyto (opravdu široce vymezené) prvky se v médiích vyskytují. 
Interpretace a především argumentace je obtížná u práce, kde chybí vymezení se vůči cíli: není zřejmé, do  jaké míry chce být autorka kritická, statistická, popisná atd. Excerpované vzorky TV vysílání navíc naznačují, že byly prováděny ve velmi malém časovém rozsahu. 
K interpretační části ještě drobné postřehy: je otázkou, zda je při podobné analýze vhodné směšovat audiovizuální a tištěné médium. Je ale jisté, že autorka vůbec nerozlišuje mezi domácími a agenturními zprávami, což je především v případě druhých jmenovaných zásadní, mluvíme-li o konkrétnosti, vágnosti, přesnosti atd.
Některé z uváděných zpráv z MF DNES jsou natolik stručné, že svádí k domněnce, že jde o titulek, jindy že autorka sáhla do oblasti publicistiky, kterou ale nelze se zpravodajstvím srovnávat (s. 57–58).
Mimochodem, „Jižní ostrov“ není metafora Nového Zélandu, ale geografické označení jednoho z ostrovů tohoto státu (s. 36); 

e)	Sekundární literatura, tvůrčí aplikace, schopnost kritického komentáře
f)	Bibliografický a poznámkový aparát, jednotný způsob citací
Sekundární literatura je jen citována, a to ne vždy přesně, např. v poznámce 60 chybí číslo strany, jinde jde o relativně velké rozsahy (Lotko 62–97). Interpretace a kritické uchopení absentuje zcela, i proto jsou dvě dekády staré studie brány jako analýza současného stavu (Minářová 1993). 
Mnohem závažnější je nicméně fakt, že některé z titulů uvedených v závěrečném seznamu literatury nejsou v práci vůbec citovány (!), namátkou např. Hirschová, Hlavsa, některé z titulů M. Čechové), trochu zvláštně je citován Fr. Štícha (navíc jedna jeho v seznamu uvedená studie nikde v textu využita není), u zmiňované Minářové pak chybí publikace z r. 2003, použitá v poznámce 42 (jde pravděpodobně o Současnou českou stylistiku, jinak citovanou pod Čechovou). 
Autorka MDP dále urputně cituje pod „Osvaldová 2005“ sborník Zpravodajství v médiích, což je kniha, která nese na obálce i na hřbetu jasný vzkaz „Kolektiv autorů“. B. Osvaldová je sice autorkou části této knihy, ale zrovna jiné části, než na kterou je odkazováno – tu napsal K. Šebesta. 
Navíc již první poznámka pod čarou, „Viz www.artforum.sk“, odkazující na internetové knihkupectví (!) dokladuje, že autorka má s používáním sekundární literatury problémy u magisterské diplomové práce poněkud nečekané. Zmíněná pasáž, zřejmě „objevená“ pomocí internetového vyhledavače, je totiž ukázkou z jedné zásadní metodologické publikace, kterou by autorka měla znát.

g)	Struktura práce, výstavba textu, adekvátnost použitých stylistických prostředků, dodržení ortografické a gramatické normy
Ke struktuře a stylu práce mám relativně nejmenší výtky. Některé opravy a nejasnosti byly mnou zaneseny přímo do pracovního výtisku MDP. Lehce se pozastavuji nicméně nad rozsahem práce, který včetně paratextů a poměrně velké části přepisů mediálních textů dosahuje sotva 70 nms.

V souvislosti s argumenty uvedenými výše doporučuji práci k obhajobě jen s vážnými výtkami a s navrhovaným klasifikačním stupněm dobře. 

 
Náměty pro obhajobu (formou otázek):

1. Co bylo vlastním cílem práce?   

2. Jak se autorka staví k tzv. normativním teoriím médií (tj. jak se staví, přeneseně, k popisovaným a analyzovaným jazykovým jevům)? 

3.  Na s. 10 je uvedeno, že princip nestrannosti „zakazuje novináři projevit se jako autonomně myslící bytost.“ Je možné tuto myšlenku upřesnit? 

4.  Co se skrývá za textem uvedeným jako Analýza objektivity a jejího porušování? 

Další poznámky k práci, kritické připomínky:

Datum a podpis oponenta práce:

Hodnocení průběhu obhajoby (prezentace, odpovědi na otázky a připomínky z posudků, diskuse v plénu) – návrh klasifikačního stupně:

Výsledné hodnocení –klasifikační stupeň:

Datum a podpis vedoucího komise pro obhajoby BDP: