KATEDRA ANGLISTIKY A AMERIKANISTIKY FF UP V OLOMOUCI
Hodnocení magisterské práce - oponent

Autor: Magdaléna Hanáčková
Název práce: Plod postmoderny: Humor v díle Kurta Vonneguta a Josepha Hellera
Vedoucí práce: Doc. PhDr. Michal Peprník, M.Phil. Dr.
Oponent: PhDr. Libor Práger

Práce Magdalény Hanáčkové se zabývá fenoménem humoru v dílech dvou amerických autorů, Kurta Vonneguta a Josepha Hellera, a to především s ohledem na ty (postmoderní) aspekty jejich díla, která jsou použitím prvků humoru vyzdvihována a aktualizována.
V úvodu práce, který považuji za její nejcennější část, se autorka velmi pregnantně a přehledně vypořádává s teoretickými východisky postmoderny a neopomíjí ani některé problematické aspekty těchto teorií. Přestože je možno s některými autorčinými závěry ve vztahu k postmoderně a moderně polemizovat (či spíše s jejími citáty a parafrázemi Lyotarda nebo Baudrillarda), je třeba ocenit logickou a v rámci práce velmi dobře vedenou argumentaci, vztahující zkoumané aspekty humoru a jejich význam k postmoderní situaci románových postav.
Velmi přínosná je i přehledně zpracovaná kapitola o humoru obecně, komentovaná a dále rozvedená do jednotlivých podob teorií humoru a jejich odrazu v literatuře.
O něco slabší je ovšem právě autorčina samostatná analýza konkrétních literárních děl vybraných autorů. Kromě toho, že tvoří zhruba jen jednu třetinu předkládaného textu (což ne zcela odpovídá titulu práce), po velmi nadějném teoretickém úvodu se analýza a potažmo aplikace teoretických východisek omezuje často jen na konstatování, podpořená sice vhodně zvolenými ukázkami, avšak obvykle bez hlubšího argumentačního přesahu. Autorka sice dochází k očekávaným závěrům, tyto však bez přesvědčivé argumentace zůstávají místy spíše ve sféře proklamací a obehraných konstatování: „Přes dehumanizaci a otupení materiálnem, o kterých jsme pojednali, totiž člověk zůstává uvnitř člověkem, a přestože není často schopen svou úzkost a pocit neuspokojení artikulovat, silný pocit nicotnosti ho provází jako černý stín.“ (str. 41) Mnohem působivější by bylo pokusit se ukázat, PROČ nelze úzkost artikulovat, popřípadě JAK se o to člověk pokouší. Je třeba ovšem říci, že ve světlých okamžicích se autorce daří přiblížit se k onomu „jak“, a to právě tam, kde mluví o humoru jako formě překonání chaosu, úzkosti a osamění. 
Práce je psána velmi kultivianým jazykem při zachování všech standardů stanovených pro tento typ akademického textu.

Připomínky a otázky k obhajobě:
Uvítal bych autorčinu krátkou úvahu na téma „V čem je americký (Vonnegutův, Hellerův) humor specifický a jak se liší od literární prezentace humoru českého a britského“.

Práce je doporučena k obhajobě, navrhuji známku „výborně“.

V Olomouci dne 5.6.2011																Oponent  magisterské práce
							PhDr. Libor Práger