POSUDEK BAKALÁŘSKÉ DIPLOMOVÉ PRÁCE

Autorka: 	Erika Boďová
Název: 	Běžně mluvený jazyk mladé generace ve Velkém Ořechově

	Autorka podnikla dostatečně rozsáhlý výzkum a podrobné vyhodnocení jeho výsledků, které jsou cenné pro poznání vývoje běžné mluvy v tradiční nářeční oblasti. Nebylo cílem popsat kompletně „běžně mluvený jazyk mladé generace“ v dané lokalitě, nýbrž jenom vybraný vzorek, ale i při tom autorka projevila iniciativu a samostatnost, též solidní orientaci v odborné literatuře: pro další bádání bych doporučil ještě Nářeční slovník Luhačovického Zálesí od Josefa Kolaříka (2010) nebo i klasickou vlastivědnou práci o Luhačovickém Zálesí od Antonína Václavíka (1930), pro klasifikaci nářečí pak též Encyklopedický slovník češtiny (2002, s. 400).
	Ve stávající podobě však má práce řadu zásadních nedostatků: chatrné, nezvládnuté vyjadřování plné častých opakování („nejdříve se můžeme podívat…“ mj. na s. 38), vybočení z odborného stylu („a taktéž ráda ukážu na několika příkladech“ – též s. 38), pravopisných chyb hlavně v interpunkci (většinu jsem vyznačil tužkou ve výtisku práce) i syntaktických kolapsů („Dále budu pracovat s Českým jazykovým atlasem, kdy se podívám na to, zda některé vybrané výrazy korespondují s atlasem“ – s. 2). Kompilační pasáže o historii obce rozhodně neobsahují „dějinné události, které se mohly podílet na utváření jazykových specifik této lokality“ (s. 3). Ani přehled vrstev národního jazyka (s. 8 a násl.) a znaků východomoravských nářečí (s. 12–18) není striktně vzato nijak nutný pro analytickou část práce. Řada nepřesností v terminologii i v interpretaci jazykových jevů se nachází i v této analytické části: vyznačil jsem je tužkou ve výtisku práce, zde uvádím vybrané příklady:
s. 19: „všechna verba v nominativu plurálu“, „v préteritu genitivu singuláru“ – co to je?
s. 20: „Odchylky od normy“ – myšleno od spisovné normy? Nářečí mají také normu.
s. 27: rozdíl komparativních sufixů (ne „koncovek“) -ší a -čí plyne prostě ze základových slov, ne z nářečí: možno jen starší, mělčí, v nářečí občas lepčí;
s. 28 a násl.: v rozboru „lexikální roviny“ jsou zahrnuty jednak i nespisovné výrazy z jiných oblastí než vmor. (cajdáky), jednak výrazy spisovné (kastrol, rukávce), jednak odlišnosti hláskové a tvarové, nikoli lexikální (su místo jsem, možu místo mohu);
s. 35 a násl.: porovnání mluvčích je metodicky nejasné a spíš intuitivní: uvedené vlivy mohou, ale nemusí působit na volbu spisovné či nářeční varianty v různých případech. Někdy působí zase hlavně volba základního slova, např. u tvaru 3. pl. nechcú (s. 36) prostě není obvyklá přehláska ú > í jako u nepotřebujú.
s. 37: „u mluvčího B je tlak na spisovnou češtinu“ – logicky nejasné tvrzení.

Další náměty k domyšlení:
s. 26: „subs. zakončena na -och, -ách, např. schodoch, památkách“ – proč asi ten rozdíl?
s. 26: konstatují se adjektivní tvary na -ého: jak vznikly nespisovné tvary na -ýho?

	ZÁVĚR: Diplomová práce Eriky Boďové o nářečí ve Velkém Ořechově by potřebovala důkladnou revizi obsahovou i formální, která by kvalitněji zpřístupnila jinak cenné výsledky výzkumu. V předloženém znění ji nemohu doporučit k obhajobě.

Olomouc 3. ledna 2017                                            	doc. PhDr. Karel Komárek, Ph.D.,
	oponent.