Posudek vedoucího diplomové práce na:

Michal Cvingráf

Christologie, pneumatologie, mariologie, eklesiologie
a angelologie v kázáních Jana Valeriána Jirsíka

Katedra systematické teologie
CMTF UP v Olomouci, 2013

	Předložená diplomová práce je součástí velmi rozsáhlého záměru zmapovat postupně českou kazatelskou literaturu z první poloviny 19. století, kteréžto téma je zcela nezmapované a zároveň vykazuje nemalý význam nejen z hlediska poznání tehdejší pastorace a spirituality, ale také hraje roli při zrodu české teologie, která se na počátku vyjadřovala přednostně touto formou.
	Práce kolegy Cvingráfa má celkem 64 započitatelných stran, takže z hlediska rozsahu jistě splňuje kritéria kladená na tento druh závěrečné práce. Dílo je rozčleněno do úvodu, kde jsme seznámeni s motivy volby tématu, aplikované metody a rozčleněním díla do jednotlivých částí, a celkem šesti rozsahem nesouměrných kapitol. 
	V první kapitole jsme seznámeni (s. 9-19) s životem a dílem J. V. Jirsíka, autor věnuje pozornost také představení Jirsíkových kázání, které jsou zkoumaným pramenem, a také Jisrsíkovy Populární dogmatiky, která slouží jako vedlejší pramen, s nímž se obsah kázání porovnává.
	Druhá kapitola (s. 20-45) pojednává o Jirsíkově christologii. Kolega Cvingráf podrobně analyzuje aplikované christologické tituly a následně také tajemství Ježíšova života. POukazuje se tu také na Jisríkovu specialitu, která tkví v úzkém propojovaní christologie, potažmo soteriologie a teologie mešní oběti a eucharistie. Velmi zajímavé je autorovo konstatování, podle něhož Jirsík vnímal vtělení jako podmíněné Adamovým hříchem, a další konstatování, podle něhož Jirsík ve svých kázáních kladl mnohem větší důraz na Ježíšovo ukřižování než na jeho vzkříšení a nanebevstoupení.
	Další čtyři kapitoly zabírají dohromady kolem dvaceti stran. O pneumatologii J. V. Jirsíka se pojednává pouze na necelých třech stranách. Poněkud bohatší je mariologie (s. 48-54), která je ale organizována podle tak zvaných Mariiných výsad. Opravdu velmi stručné jsou informace o eklesilogii a angelologii. Tvrzení ohledně Jirsíkovy originality v pojetí úkolu laiků v církvi by bylo třeba prověřit srovnáním s dobovou teologickou a kazatelskou literaturou. Čtenář má ovšem dojem, že autor prostě potřeboval dosáhnout potřebného počtu stran, a tak danými tématy vyplnil potřebný prostor.
	Práce je vcelku přehledná, jedná se o téma objevné, protože dosavadní diplomové práce se zaobíraly především Jirsíkovou dogmatikou. Nelze si také nepovšimnout velkého zanícení, s nímž autor ke svému dílu přistupoval. Nicméně se zde setkáváme také s typickými znaky prvotin. Autor je namnoze hodně popisný, v posledních kapitolách výrazně strohý. Není pro něj snadné postřehnout opravdu originální prvky. Podle mého soudu by se z daného materiálu dalo vytěžit podstatně více. Z metodologického hlediska je třeba vytknout to, že v bibliografii není oddělen pramen od ostatní použité literatury, jejíž rozsah je ale poměrně chudý a redukuje se pouze na česky psané tituly.

Celkové hodnocení: Práce je navzdory konstatovaným nedostatkům určitě doporučeníhodná k obhajobě. Předběžně navrhuji hodnocení: B – C.
							Olomouc, 5. 5.2013 – Prof. C. V. Pospíšil