Author: Tůma Pavel JUDr.
Last saved by: Tůma Pavel JUDr., Ph.D., LL.M.
Company: Krajský soud v Praze

Univerzita Palackého v Olomouci
Právnická fakulta
Katedra soukromého práva a civilního procesu

Posudek oponenta diplomové práce

Student: Jiří Šmigura

Název práce: Insolvenční správce – předpoklady pro výkon funkce, jeho nejdůležitější činnosti a odměňování

Pracoviště: Katedra soukromého práva a civilního procesu PrF UP v Olomouci

Oponent: JUDr. Pavel Tůma, Ph.D. LL.M.

I.

Výsledky práce

Student se v předložené práci zabývá tématem, jež je dlouhodobým předmětem diskusí v insolvenčním právu a zároveň oblastí, v níž dochází k neustálému vývoji jak na úrovni právní teorie, tak při vytváření ustálené soudní praxe. K problematice student přistupuje na základě obecnějšího rozboru některých dílčích otázek vyplývajících z postavení insolvenčního správce a jeho postavení jako svébytného subjektu insolvenčního řízení, a to i v určitém historickém kontextu. Student se soustředí spíše na statusovou stránku institutu insolvenčního správce než na rozbor jednotlivých úkonů insolvenčního správce v insolvenčním řízení. 
K problematice student přistupuje především prostřednictvím rozboru dotčených ustanovení tuzemských právních předpisů s použitím dostupných právně teoretických pramenů a soudní judikatury. 
Obsah práce v zásadě směřuje k přiměřeně podloženému zodpovězení nastolených otázek a práce tak plní svůj vytyčený cíl. 
Předložená práce i přes níže uvedené nedostatky splňuje požadavky kladené na kvalifikační práci tohoto druhu a lze ji doporučit k obhajobě. 

II.
Aktuálnost zpracovaného tématu

Zpracované téma lze hodnotit jako aktuální, a to i vzhledem k překotnému vývoji normativní úpravy v oblasti insolvenčního práva, na který je právní praxe schopna adekvátně reagovat pouze s velkými obtížemi.

III.

Struktura práce – zvolené metody zpracování a použité prameny

Výzkumné metody použité studentem, zejména metoda analytická a metoda rozboru empirických údajů odpovídají zvolenému tématu. Použité prameny slouží jako relevantní podklad pro provedenou analýzu a celkové závěry.  

IV.
Jazyková a grafická úroveň

   	Práce je z hlediska přehlednosti dostatečně strukturována, bez zásadnější formálních nedostatků. I po stránce formální předložená práce splňuje kritéria pro daný druh, byť text obsahuje některé zbytečné pravopisné chyby, zejména pokud jde o řádné oddělování vět hlavních a vedlejších v delších souvětích, což má místy vliv i na samotnou srozumitelnost textu. 

V.
Připomínky k práci

Byť k celkovým závěrům práce nelze věcně v zásadě ničeho zásadního namítat, přesto práce z hlediska celkového uchopení problematiky působí poněkud nekonzistentně a provedená analýza je bez dostatečné hloubky, a to i vůči poměrně mírný požadavkům kladeným na kvalifikační práci tohoto typu. Důvodem je víceméně marná snaha studenta o široké postižení problematiky, a to i v oblastech, jež by samy o sobě mohly představovat dostatečně nosné téma pro diplomovou práci. Děje se tak na úkor hloubky rozboru v jednotlivých rozebíraných aspektech. Práci tak chybí náležitá ucelenost či soustředěná myšlenková koncepce.
Vedle toho lze pak práci na některých místech vytknout určitou terminologickou nedůslednost či nepřijatelná zjednodušení textu, jež lze akceptovat v příspěvcích popularizační či žurnalistické povahy, nikoli však ve vysokoškolské kvalifikační práci. Jedná se zejména o vzájemné zaměňování pojmu „určení“ insolvenčního správce, tj. úkon předsedy  insolvenčního soudu podle § 25 odst. 2 insolvenčního zákona, oproti jeho „ustanovení“, tj. rozhodnutí insolvenčního soudu (zejména) podle § 136 odst. 2 insolvenčního zákona, natož pak nesprávné používání termínů, že insolvenční správce je „vybírán“, „jmenován“ apod. Obdobně pak insolvenční soud schůzi věřitelů „neurčuje“, nýbrž „svolává“, povinnost složit zálohu podle § 108 odst. 1 insolvenčního zákona nemá (jakýkoli) insolvenční navrhovatel, nýbrž navrhovatel, jenž je věřitelem, atp. Na uvedeném nic nemění ani skutečnost, že z obsahu textu lze usuzovat spíše na písařské nedůslednosti, nikoli na nepochopení právní úpravy studentem.
Za zcela zbytečnou chybu pak lze považovat (nikterak opodstatněný) odkaz na již zrušené nařízení Rady (ES) č. 1346/2000 ze dne 29. května 2000 o úpadkovém řízení [nahrazeno s účinností od 26. 6. 2017 nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) 2015/848 ze dne 20. května 2015 o insolvenčním řízení]. Obdobně pak student ve svých výkladech místy bezdůvodně pracuje s již neúčinným zněním vyhl. č. 313/2007 Sb., o odměně insolvenčního správce, o náhradách jeho hotových výdajů, o odměně členů a náhradníků věřitelského výboru a o náhradách jejich nutných výdajů, zejm. jde-li o význam vloženého § 2a ve vztahu k úvaze o minimální výši odměny insolvenčního správce při řešení úpadku konkursem, či o změnu § 3 písm. b) ve vztahu k určení doby, po kterou přísluší insolvenčnímu správci (pravidelná) odměna při oddlužení plněním splátkového kalendáře (vše s účinností od 1. 1. 2014).

VI.
Témata k obhajobě

	Při obhajobě lze doporučit diskuzi k následujícím tématům  
-	současný stav právní úpravy, výkladových závěrů či právní praxe ve vztahu k zákonnému požadavku na dostatečné personální a materiální vybavení insolvenčního správce, 
-	způsob určení odměny a náhrady hotových výdajů insolvenčního správce v souvislosti s bezúplatným převodem bytové jednotky z majetkové podstaty dlužníka, jímž je stavební bytové družstvo, na člena družstva a nájemce bytové jednotky při vzniku podmínek podle § 24 odst. 1 zák. č. 72/1994 Sb., o vlastnictví bytů (ve znění účinném do 31. 12. 2013). 

VII.
Hodnocení práce

Na základě shora uvedených důvodů navrhuji (s výhradou případného výsledku obhajoby) následující hodnocení předložené práce: 
B.

	V Praze dne 26. dubna 2019
								JUDr. Pavel Tůma, Ph.D. LL.M.