Katedra bohemistiky
Oponentský posudek na magisterskou diplomovou práci

Autor: Bc. Simona Havlínová

Studijní obor: česká filologie

Název práce (česky/anglicky):
…a bude hůř jako obraz českého undergroundu

Vedoucí práce:
Mgr. Lenka Pořízková

Hodnotící kritéria	Hodnocení	
		 1,0–4	
Soulad názvu práce s obsahem, schopnost formulovat cíl a závěry práce	2,3	
Teoretická podkladová koncepce, metodologie, terminologie	2,7	
Schopnost analýzy excerpovaného materiálu/předmětu výzkumu a následné syntézy	2,3	
Interpretace a argumentace	2,7	
Sekundární literatura, tvůrčí aplikace, schopnost kritického komentáře	2,7	
Struktura práce, výstavba textu, adekvátnost použitých stylistických prostředků, dodržení ortografické a gramatické normy	2,3	
Bibliografický a poznámkový aparát, jednotný způsob citací	1,3	
Výsledný průměr	2,32	

Pozn.: Pro hodnocení se používá tzv. jemná známková stupnice, tedy: 1,0 – 1,3 – 1,7 – 2,0 – 2,3 – 2,7 – 3,0 – 3,3 – 4.

Hodnocení písemné verze práce – návrh klasifikačního stupně:

Diplomantka oproti původní práci redukovala svůj úkol z analýzy dvou textů (…a bude hůř Jana Pelce a Anděl Jáchyma Topola) a jejich srovnání s filmovými adaptacemi na pouhou analýzu jednoho textu s přihlédnutím k jeho filmové verzi.
V úvodu práce uvažuje autorka (opírajíc se zejména o Martina Pilaře) o tom, co je to underground, včetně otázek, zda existoval český underground i v padesátých letech, když samotný pojem je mladší, nebo zda existuje underground i v podmínkách svobodné společnosti, vymezuje ho oproti ostatní kultuře a připravuje si tak pole pro analýzu konkrétního románového textu. 
Práce je rozčleněna do pěti kapitol, přičemž podkapitola o recepci díla měla být podle mého názoru zařazena až na závěr, nebo naopak měla analýzám románu předcházet. Přesto lze konstatovat, že rozšíření této otázky bylo prospěšné, stejně jako odhalení inspiračního zdroje ohledně „sporu tří doktorů“: Petra Rezka a jeho knihu Filozofie a politika kýče. Stále však postrádám analýzu toho, proč jednotliví kritici reagovali na román tak, jak reagovali. Rovněž se domnívám, že Bondyho hodnocení Pelcova románu jako „literatury faktu“ nelze brát zcela doslovně, ale spíše jako metaforu.
Slabinu práce vidím jednak v tom, že kapitola 3.2 je v jistém smyslu stručnější verzí toho, co obsahuje kapitola čtvrtá, a působí nakonec tak trochu jako vycpávka, jednak v tom, že analytická rovina práce je zaměřena na obsah, a proto je redukována na líčení dějů a jednotlivých událostí, byť velmi podrobné, a že se málo dotýká textové podstaty či způsobu narace. Týká se to zejména analýzy postav. 
Některé výroky autorčiny mi připadají sporné: např. proč by měl motiv lásky kulminovat v kultuře 60. let pod vlivem hippies? Zde jde snad o určitý typ lásky, volné lásky, který se odlišoval od představy většinové společnosti, ale to nelze zobecnit. 
Zatímco v minulé verzi práce mělo být srovnání románů a jejich filmových verzí hlavním tématem, zařazení kapitoly o filmové adaptaci se jeví v nové koncepci jako neústrojné. Znovu však ukazuje, že v této oblasti se diplomantka pohybuje bez nějaké metodologické opory, což negativně ovlivňuje její formulační schopnosti: např. co znamená výrok „Jako téměř všechny adaptace ani tato není schopná vybrat z předlohy srozumitelný úsek děje vhodný pro devadesátiminutový film“ (s. 63). 
Stylistická i pravopisná stránka práce je na dobré úrovni. Jenom připomínám, že za slovesným tvarem viz se nepíše tečka. 
Práci hodnotím jako velmi dobrou.

Náměty pro obhajobu (formou otázek):

1.	Lze opravdu řadit Pelcův román do severočeské školy?

2.

3.

Další poznámky k práci, kritické připomínky:

Datum a podpis oponenta:

28. 8. 2011							 PhDr. Jan Schneider, Ph.D.