Posudek oponenta diplomové práce
Téma: Komparace právních úprav testamentární dědické posloupnosti v ČR a zahraničí
Diplomant: Jan Juříček

Diplomant si za téma své práce zvolil testamentární dědickou posloupnost a její komparaci se zahraničními právními úpravami. Na úvod lze poznamenat, že se jedná o téma velmi zajímavé a v dnešní literatuře ne příliš podrobně zpracované, jelikož existuje v zásadě pouze jedna monografie autorů Mikeše a Muzikáře. Dnešní úprava dědického práva není dostatečná a stále ještě vykazuje znaky socialistického zákonodárství, k čemuž také diplomant na několika místech své práce dospívá. Kladně lze hodnotit i diplomantovu snahu o komparaci s jinými právními řády, jelikož právě na srovnání s jinými právními řády jsou nejlépe patrné nedostatky v dnešní právní úpravě.
	Práce má dobrou logickou strukturu, kdy je třeba kladně hodnotit zejména to, že autor komparuje průběžně v celé práci a nabízí srovnání jednotlivých institutů tam, kde je to vhodné. Jednotlivé instituty jsou zpracovány vcelku kvalitně a diplomant správně zařazuje do svého výkladu i judikaturu. V této souvislosti mě jen mrzí, že k judikatuře přistupuje nekriticky a její závěry v podstatě jen přejímá, ačkoliv by si zejména současná judikatura kritiku jistě zasloužila. Jako příklad lze uvést rozsudek 11 Co 127/80, uváděný na straně 82 práce. Tvrzení  „Účinnost zrušené závěti se neobnoví odvoláním později pořízené závěti ani  zničením listiny na níž je pozdější závěť napsána“, je velmi podivné a to s ohledem na skutečnost, že zde není rozlišováno mezi platností a účinností závěti, což je pro konečný závěr velmi důležité. K otázce platnosti a účinnosti by se proto měl diplomant vyjádřit při ústní obhajobě. Obdobně lze uvést i rozsudek 21 Cdo 586/98 ze strany 60. Tyto mé dílčí poznámky k autorovi, však nemají za cíl snížit hodnocení posuzované práce, jelikož se jedná o tvrzení, která nekriticky přejímají i renomovaní autoři. Další drobnou výtku bych směřoval k názvu institutu „neopomenutelný dědic“, jedná se o chybné označení tohoto institutu, který je však dnešní teorií i praxí hojně užíván. Správný název tohoto institutu by měl znít „nepominutelný dědic“, ale to jen na okraj.
	Co se použité literatury týče lze soudit, že je dostatečná předkládané vědecké práci a lze taktéž dovodit, že si diplomant osvojil citační pravidla. Z celkového pohledu hodnotím práci jako velmi zdařilou a z tohoto důvodu ji proto doporučuji k obhajobě a navrhuji známku výborně.

Otázky k obhajobě:
1.	Jaký je Váš názor na striktní požadavek uvedení přesného dne, měsíce a roku v závěti, zejména s ohledem na možnost určit datum i jiným způsobem (např. v den svých šedesátých narozenin apod.).
2.	Jaký je Váš názor na ustanovení § 476c OZ, myslíte si, že je zůstavitel dnes dostatečně chráněn? K tomu se nabízí srovnání s § 579 a § 581 ABGB.

V Plzni dne 23. dubna						JUDr. Václav Bednář